Буває так…
Буває так, що твої очі, мамо,
Сльозами наливаються сповна.
Й шепоче біль збліднілими вустами,
Що прихилила сивина.
Буває, що німі страждання
Отрутою січуть світлую душу,
І завмирають сподівання,
Від безнадії сліпо рушать.
Буває й батько схилиться в журбі…
Мій ясноокий сивий сокіл
Собі і людям правдою служив,
А вже у погляді його неспокій.
Буває так, що ти, матусю мила,
У Господа благаєш смерті,
Щоб біль пройшов, і туга відпустила.
Й слова твої безсилі і відверті.
Я, мамо, все зроблю, щоб відболіло
Твоє натомлене роками серце,
Щоб у душі твоїй запроменіло
Бажання пити із життя джерельця.
Буває батькові бракує віри,
Бо марно розтають світання.
А я вмиваюсь росами зневіри –
Хвилина кожна в мене, як остання.
Твою роботу, тато, всю перероблю,
Утому незагоєну собі візьму.
Гармонією спокою зроблю
Любові символ від доньки тобі.
Буває й так, що я ковтаю сльози,
Тримаючи в душі святий молебень.
Правдиві є рядки сумної прози –
Ще гірший біль, коли болить не в тебе.
У вас болить, а в мене йде відлунням.
В печалі ви, а я кричу в душі!
Та поки серце б’ється, все зроблю я ,
Бо то безцінний дар – мої батьки.
Буває так, що сходить сонце ранком,
А я вже рину подумки увись
Молитвами за матір, батька,
Чиї стежки ще з юності звелись.
Дітей зростили у любові,
Мовляли змалку істини прості.
Ось виросли ми дужі та здорові!
А от батьки, на жаль, уже не ті.
Вже не володар безтурботний час,
Вирує доля обертом подій.
І виливаються слова оці до вас
Елегією батьківських надій.
Мої кохані, рідні, та не вічні.
І ось від того вся моя біда!
Спинись на мить така для мене звична
Та пісня мамина, прониклива й сумна.
І справедливість батьківського слова,
Обійми маминих шовкових рук,
Дитинства мрія веселкова
І майбуття засніжених розлук.
Низький уклін вам, янголи мої,
За те, що у життя дали путівку.
Хай вічним оберегом солов’ї
Завжди оспівують вашу домівку.
Нехай здоров’я прибуває лиш з роками,
Хай береже Господь вас від душевних мук.
Від мене лине дяка й гордість вами,
І поцілунок мій на рани ваших рук…
У цих словах з життя сторінка:
Батьківський біль, моя печаль,
Серця мого відірвана частинка,
Бо всі слова безсильні є , а жаль...
Тут біль, тривога і переживання скуті,
Уплетені в сумних рядках відтак.
Можливо, вами будуть не почуті…
Щемить в душі. Буває так…
Інші вірші
З Україною в серці ( 1-й розділ)
Болить за тебе серце, Україно!
Шевченкове слово крізь терна віків…
Справа мого життя (2-й розділ)
Для вас, батьки… (3- й розділ)
Навідуйтеся до батьків у гості!